Допоки ми разом
Розпорядок руху гілки Гарлема.
«Гранд Централ» — «Великий Центральний» (вокзал)
Микола Мбамбович
«перон №23»
Привіт, друже — де ти?
Все ще на Великому Центральному.
Вона — там?
Вона — тут.
Але вона з якимось хлопцем.
Вибачай, друже.
Все ще збираєшся йти?
Не знаю.
Зрозуміло, що ж…
Я тобі надішлю адресу.
Сподіваюся, що ти дійсно прийдеш.
…Лайно!…
Вибачте!
…Ні, ні, ні, ні, ні, ні!…
- Перепрошую. - Так?
Гадаю, Ви б хотіли це повернути.
- Дякую. - Здається він зламався.
- Дякую Вам дуже. - Авжеж.
У зв’язку з запобіжними мірами безпеки —
станція зачиняється.
Робота відновиться о 5:30 ранку.
Ем-м… вибачте:
е-м, тобто як «станція зачиняється»?
Це означає, що Вам час йти.
Потягів до ранку не буде.
Але я не можу так довго чекати, е-м…
Назовні є стоянка таксі.
Добре, та мені не потрібне таксі
тому що я спізнилася на потяг, е-м…
Двері станції
зачиняються через 5 хвилин.
Я можу скористатися цим квитком на іншій станції?
Це не зарадить.
Станція Пен теж зачиняється.
Прийом за адресою вул. Рівінґтон 102
Низький заряд
Впевнені, у Вас все гаразд?
Так, я… я в нормі.
Можна поцікавитись, чому Ви стовбичите назовні?
Вони зачинили станцію.
То Ви плануєте простирчати тут всю ніч?
В мене вкрали торбинку.
О — кепсько.
Так, сиділа собі в одній кнайпі, а тепер все що маю —
цей 13-$-вий квиток на потяг і зламаний телефон.
Лайняно…
Шкода!
Нічого страшного. Я щось вигадаю.
Не потрібна мені ваша жалість.
Що ж — я хотів запропонувати не жалість,
а розділити таксі на двох.
Ви мені не зарадите.
Ой, та годі, дайте добру справу зробити.
У Вас от торбинку поцупили, не можу ж я так просто…
Є зо… 80 $-ів — ані дати, ані взяти.
Вам далеко?
Бостон, десь так.
Тож — північний Гарлем.
Гаразд. Зачекайте.
Перепрошую.
Агов! Бачили цю пані?
Вона хотіла дістатися до Бостона, дуже поспішала.
Нью-Хейвен!
Нью-Хейвен…
Нью-Хейвен! …І її торбинку вкрали.
Це терміново.
Коли дістанетеся до її дому в Нью-Хейвені,
то вона точно випише Вам чималий чек.
Ви тямите що кажете?
Їхати всю ніч, ще й ранок.
Знаю. Давай, чоловіче.
Звернув увагу як вона вдягнена? Яка торбинка була в тебе?
- Прада. - Невже Прада?
Прада. То була торбинка від Прада.
Отакої, оце так підказка.
То пошукайте десь на вокзалі!
Та йди… Ти серйозно?
200 миль, по $2.50 за милю, загалом буде $500.
Подвійте, бо я ще й назад їхатиму.
- Додайте проїзд платним шосе, теж двічі. - Гаразд.
Гаразд, гаразд, гаразд.
Втямив.
І ти хочеш щоб я їй повірив?
Ні, ні, ні, Ви не можете платити.
Та нічого — надішлете мені завтра чек.
А звідкіля Вам знати що я надішлю той чек?
То Ви мені грошей не повернете?
Вашу картку відхилено.
Нічого, то все нічого. Іноді буває.
В мене є інша. Я нею ще не користувався.
Мабуть тому що вона вже застаріла.
Вміє читати, ще й метикує…
Яким чином ти став водієм таксі?
Слухай, йолопе, твоя подружка застрягла.
Жодна автівка з Нью-Йорка не має ліцензії на перевезення в Масачусетсі.
Тому ніхто не ризикуватиме.
Добре. Добре.
А знаєш що? Я можу подзвонити до друга.
Як сороміцько.
Швидше — мертво.
Господи Боже…
Маєте щось що взагалі працює?
О, вибачте.
Я не розумів що зайняв увесь простір
поперед хлопців які вишикувалися допомагати Вам.
Знаєте — є й інші справи, якими я б міг займатися,
як не дивно — але так і є.
Гаразд.
Що ж, пробачте що Вас затримую.
Ой, та взаємно.
О, люба, вибач що спізнився.
Таке бува, просто дивіться прямо попереду
і продовжуйте йти.
- Дякую — аж підскакую. - Будь ласка.
Мені шкода за те,
бо повела себе грубо. Не варто було так.
Та нічого.
Второпав.
Та все ж — яка паскудна нічка.
Вірите чи ні — а цього ранку…
В мене справді були справні кредитки.
То що тепер робитимете?
Хочете зняти кімнату в готелі, чи щось на кшталт?
Перепрошую?
Ні, не, не… Боженьки.
Не для нас обох — особисто.
На випадок якщо у Вас немає друзів у місті.
Немає в мене ніяких друзів у місті, та й мобілки теж.
В додачу — ще й мого посвідчення та кредиток.
Лежали в тій торбинці, тож я в калюжі.
Гаразд.
Не хочете спробувати пошукати свою торбинку?
А що — наче той, хто її вкрав, візьме й просто так поверне?
Ба ні. Але іноді крадуть тільки готівку.
А торбинку викидають.
Ви перевіряли сміттєві бачки у кнайпі?
Ні. Ні.
Яка кнайпа? Пам’ятаєте назву?
Ем-м… Так, починалася на «Л».
Ем-м…
Я… я не можу згадати.
Була десь… Десь у центрі.
Центр.
Що ж, все одно проходитиму повз.
Проходитимете повз?
Не хочете піти зі мною й замати деяких пригод?
У пошуках вашої торбинки?
Гаразд.
Пішли.
Ви куди попрямували?
Центр на Півдні.
Дійсно.
Центр.
Я — Нік, до речі.
О, привіт, мене… звати Кері.
Кері.
Будемо знайомі, Кері.
Щось ще?
Добре.
Є ідея.
Так і не знайшлася — шкода.
Та ніколи не знаєш…
Так, так і в поліції сказали.
Кумедно — зазвичай вони допомагають.
Та вони мені сказали що такі типи зазвичай
полишають торбинки в певних місцях.
До речі, іноді бармен
бува щось знає.
Здається, розповідати таке — значно легше аніж займатися справжньою роботою.
Згода.
Згода — так і є.
Але, ох…
Я вважаю що буде непогана така винагорода,
якщо щось «осяйне Вашу голову».
- То кажеш Прада? - Угу.
Вона мені дорога.
І я чимало заплачу за її повернення.
Зачекайте хвильку.
Дуже дорога… Як зворушливо.
Це правда.
Я вдячна за те що Ви робите.
Я розумію що Ви не планували провести ніч
посеред смердючих мішків сміття.
Ну… Я планував такого не робити.
А чим ще Ви планували займатися?
Вже точно не збирався влаштовувати пошуки скарбів смітниками.
Взагалі, я в місті для прослуховування… завтрашнього.
Я якраз був на вокзалі Гранд Централ,
просто… намагався визначитися що ж саме я хочу грати.
Отож — труба?
Угумс.
Не пригадую нікого, хто б грав на трубі
ще з часів гуртку у восьмому.
Що ж, на них ще грають.
Ми просто, ох, не граємо марші як колись.
- Джаз. - Угу.
- Ви слухаєте? - Мені подобається. Люблю джаз.
Я-я не знаю.
- Я знаю «Моя весела Валентина». - Класика.
Взагалі, якось я грала одного року в таборі.
Серенаду Джонатана Вайнштейна «За деревом».
Джонатан Вайнштейн «За деревом».
І що було виконане на біс?
Стриптиз…
О, круто. Хоробро.
Так сороміцько!
Хоробро!
…і «Вона» втекла.
І… це був край моїй джаз-кар’єрі.
Звісно.
Що ж — шкода.
Якою була наступна кар’єра?
- Я — творчий консультант. - Та невже?
Взагалі, в місті я купувала …картину.
Справді? І який витвір?
Не певна чи він Вам знайомий.
Що ж, може й так.
Ем… хто Ваш улюблений художник?
Ми ж з ним часом не знайомі?
Ні, ні. Але якщо я Вам скажу,
то втрачу всю довіру до себе.
Ой, та годі! Зараз у Вас її — море!
От дурник…
ну…
може й на вдачу.
Спробуй трохи переконливості…
…Довелося попросити про послугу-другу…
Тож, я просто маю піти за цією адресою і…?
- Оце паскудний закуток. - А ти що думала, ох,
що народ з Вол Стріт буде красти торбинки?
Що ж…
дякую тобі!
Сподіваюся що я був корисним?…
Надзвичайно.
Гадаю, що він хоче вдячності.
Групових обійм?
Поцілунку з засосом?
Здається слова були «приємна винагорода».
Так.
Приймаєте кредитки?
Тож, тепер… тепер — сюди, так?
Гаразд, таки мене вмовили… Я йду з Вами.
Дякую. Але дійсно — у Вас є й свої справи та…
Та нічого, вже пізно.
Ви збираєтесь йти до жахливого району.
Я не дозволю Вам туди піти самій.
До речі — нам сюди.
Ви впевнені, що будете не проти?
Ще б пак. Йдемо.
Я певна що мій чоловік оцінить
те як Ви мені допомогли.
Це дуже щедро з Вашого боку.
Вам не варто було цього робити.
Чого саме?
Он того, про чоловіка.
Ні, я не мала на увазі те що Вам не довіряю.
Просто Ви такий люб’язний.
Люб’язний.
Що ж… не варто.
Тож, куди Ви збиралися йти сьогодні ввечері?
Це… щось пов’язане з прослуховуванням чи…?
Ні, не зовсім.
Хоча… щось на кшталт.
Знаєте…
знаєте, як воно бува, коли не в змозі визначитися —
варто чи ні щось робити?
І тоді питаєшся у Всесвіту: «Якщо я маю це зробити,
прошу, дай мені знамення»?
А те прослуховування — вже рішення, чи наче те знамення?
Знак.
Це дуже вагомий гурт…
Дюк Тері?
- Ні... - Та нічого.
Він — блискучий піаніст.
Залишився без трубача десь місяць тому.
А мені до вподоби його музика, тож я подумав: а чом би й ні?
А… рішення?
- «Рішення»? - Рішення для якого Вам був потрібен знак...
О, рішення! Так, так.
Це, ем…
весілля.
Ви збираєтесь скасувати весілля?
Ні.
Ні — все доволі заплутано.
Просто є дехто, кого я б волів побачити.
…Наречену?
Ні.
…Нареченого?
Ні.
А як щодо Вас?
Спробую вгадати — торбинка була подарунком Вашого чоловіка?
Здається Ви забули одну дрібничку.
В мене є кільце, але я його не ношу.
Через те що воно зараз в бостонській майстерні.
Добре. Як скажете.
Ви мені не вірите?
Це мене не обходить.
Що ж — ось й воно.
- Боже. - Знаєте що?
Давайте я це вирішу.
Як Ви там казали… Чорна торбинка Прада?
Гадаю нам варто викликати поліцію.
Авжеж, вони одразу прилетять.
Може — наступного четверга?
В торбини є якісь особливості?
Так. З внутрішнього боку.
Є ініціали «Б. Д.» написані дитячим почерком.
«Б. Д.»? Чому саме «Б. Д.»?
Мій пасинок написав їх.
Насправді мене звати Брук.
Брук Далтон.
О Боже мій!
Нащо ж тоді було говорити що Ви — Кері?
Я й сама не знаю! Кері Бредшоу!
Ми в Нью-Йорку, вже пізно, Ви — незнайомець… я змерзла…
Гаразд, коли я повернуся —
нам варто попрацювати над нашим спілкуванням, Брук.
Через два квартали є кнайпа,
зветься «Гафніз»… Зачекайте на мене там, домовились?
Стривайте! Скільки у Вас з собою готівки?
Не знаю.
Це дуже особисте.
Може — 40 баксів?
Ви збираєтесь утнути щось ненормальне.
Дякую й на тому, що не «дурне».
Це вже багатого варте.
Ви збираєтесь просто схопити її та втекти, так?
Ем… не знаю.
Хоча це було б захоплююче, хіба ні?
Йдіть.
Це Ви загубили торбинку?
Так. І без неї мій одяг зовсім не гармонує.
Алло, «Чотири сезони», Атланта.
Ем… кімнату Майкла Далтона, будь ласка.
Хвилинку.
Алло?
- Привіт, любий. - Привіт.
Що сталося, з тобою все добре?
Та все добре. Просто не можу заснути.
І… я просто хотіла сказати, що люблю тебе.
О, люба, я теж тебе люблю.
Як там Нью-Йорк?
Купила те що хотіла?
Так, скупилася.
За 225.
Зрозуміло.
Це задовго відкладалося.
Тому я просто рада що нарешті придбала.
Так, звісно.
Що ж, мої вітання.
Ти отримала моє повідомлення?
Ні. Котре? В мене розлетівся мобільник.
От дідько…
Я ще дивувався навіщо ти дзвониш до готелю.
До речі, є невеличка зміна в планах:
Я прилечу найпершим рейсом.
Тож я буду о 8-ій і ми зможемо
ем-м, накрити невеличкий святковий стіл.
Але це дуже рано, та й зараз 2-га ночі.
Тобі не хочеться відпочити?
Хіба в тебе не був пізніший рейс?
Ні, нічого страшного. Висплюся в літаку.
Не хочу тут залишатися довше за потрібне.
Любий, ти забагато працюєш.
Залишися на трошки й відпочинь.
Ми ж-бо можемо поснідати й пізніше,
тоді як ти відпочинеш.
Брук, я вже забронював квиток.
Як там в тебе справи? Добре?
Так, так. Просто стомилася.
Ох, бідненька.
Добре, відпускаю тебе — йди поспи.
До завтра, побачимося.
- Гаразд. - Я люблю тебе.
Тільки Прада. І все — тільки цього вечора.
Тайлер сказав що Ви впізнаєте торбинку.
Так.
Гадаю, кредитки пані змогли б допомогти в пошуках.
Ми не маємо справ з гаманцями, чоловіче.
Бо це було б ниціше за вашу гідність.
Підійде ось ця.
Тільки сьогодні… $900
Тобто?
Це сума яку я назвав Тайлеру.
Авжеж. Я йому заплатив.
Це що, якесь вимагання?
Дзвони йому.
Пречудово!
Ви до нього подзвоните.
Він скаже що я не заплатив вам, а мене надурять!
Мені так шкода.
Почуваю себе дурепою.
У Вас були справи, а тепер Ви виглядаєте таким…
Безхатьком?
Ні.
Суворим?
Ні, краще спинимося на безхатьку.
Пробачте за те що відправила копів.
Я, я просто подумала, що...
Подумали, що я самотужки б не впорався?
Ні, я гадала що Ви зможете.
Мені просто здалося що Ви втрутились не в свою справу.
Не уявляю, що треба зробити,
щоб заслужити хоч трохи вашої довіри, пані Бредшоу.
І що — торбинки більше немає.
Що далі?
Це вже неважливо.
Всьому прийшов край ще коли я спізнилася на потяг.
Край чому?
Моєму подружжю.
Я мала була повернутися раніше за нього.
Ой…
Він не знає що Ви в Нью-Йорку?
Ні, все… Все дуже складно.
Зрозумів.
І що це мало б означати?
Ну, це ж не вища математика.
Ви не носите обручки,
Вам треба потрапити додому раніше за чоловіка,
він не здогадується що Ви в Нью-Йорку.
Ви зараз мене звинувачуєте в інтрижці?
Ні, просто...
Я просто кажу те що бачу.
Це ж не проблема — все гаразд.
Ми всі — люди. Всі схильні до помилок.
Добре, Ейнштейне.
Якби в мене була інтрижка, з чого б це мені
не подзвонити моєму хлопцеві щоб він мене виручив?
Я не знаю.
Може, він не знає що Ви подружня?
О, Боже! Зачекайте, зачекайте!
Що? Чого Вам треба?
Слухайте, дякую за допомогу, та вона більше не знадобиться.
Можете повертатися до того, чим збиралися займатися.
Ще до того як з’явилася я та зруйнувала всі ваші плани на цю ніч.
Чекайте, прошу, постійте!
Ніяких планів Ви мені не зіпсували.
Я переховувався на Центральному вокзалі,
намагаючись уникнути всього… Послухайте,
в мене ніч кепсько задалася ще до вашої появи.
І нічого не зміниться після того як Ви підете. Та як на рахунок вашої ночі?
Якщо нам вдасться довезти Вас додому та врятувати ваш шлюб,
то… тоді…
а хіба я не козак буду?
Я ж не можу втратити такої нагоди, так?
Слухайте, я зовсім не збираюся пхати свого носа в чужі справи,
але мені здається,
що вам конче необхідно потрапити додому, так?
Так.
От і добре. Тож давайте вирішимо цю проблему.
О котрій Вам треба бути вдома?
- Не пізніше 7-ї ранку. - Гаразд, тоді...
це означає що Вам треба рушати десь о 3:30, 4:00?
В нас ще є час.
Алло, Манхетен?
Це автопослуги «Кармел»?
Автопослуги «Кармел»
Скажіть, у скільки обійдеться поїздка до Бостона, якщо нам рушати впродовж години?
447 доларів.
А немає нічого дешевше?
Це ціна за «все разом».
Що ж, дякую.
Що вони відповіли?
$447... все разом.
Ми можемо дістати таку суму?
Гадаю що так.
В мене там є приятель, куди мене запросили.
Правда? Це ж чудово.
Ну, поки що це не варте вдячності.
Я достатньо добре вдягнена для весілля?
Ну… це швидше буде прийом наразі.
Я певен — мій друг все ще там.
Дякую.
Овва! Ви здорово граєте.
Без образ.
Навіть і не думав.
Це пісня, котру Ви збираєтесь завтра виконати?
Ну не знаю. Мабуть.
Я вважаю що варто.
Маю на увазі, якби ж я знала Дюка-як-там-його,
то сказала б, що йому б сподобалось.
Дюк Тері.
Подивимось.
Я джемив з його басистом кілька місяців тому у Вашингтоні.
Його звати Лукас Уелс.
Йому наче сподобалось.
Це ж чудово.
Угу. В будь-якому випадку… годі вже про мене.
Ваша історія, на відміну від моєї, куди цікавіша.
Ой.
Моя черга. Гаразд.
Ну… Зі мною все просто.
Я — звичайна дівчина, маю брата.
Є чоловік — він працює в фінансовій сфері.
Тільки от його фото не зможу показати,
бо телефон розбитий.
Якраз вчасно.
Як ви познайомились?
Я була в Лондоні, працювала в Сотбіс.
Птаха високого польоту.
Так, але після кількох років у Лондоні.
я стала відчувати… як це б виразити…
Французькою це буде «dépaysement»,
е-м-м, дезорієнтація.
Те почуття, коли знаходишся не в рідній країні.
І…
мені було дуже важко знайти в Лондоні друзів…
Ой, як сумно.
І тут мій бос такий:
«Чи не хотіла б ти полетіти до Бостона на виставку?»
Там я зустріла Майкла.
Зрозуміло.
У Вас було коли-небудь таке відчуття,
наче глибоко в душі відаєш
що хтось зіграє важливу роль у твоєму житті?
Так.
Тож, він… від нього тільки-но пішла жінка
через одного нашого спільного знайомого та… е-е-е…
вона й дітей забрала в додачу.
Він менш за все хотів
створювати з кимось відносини.
Так, просто проясню — не можу погодитись з тим,
що якийсь чоловік міг би Вас хотіти менш за все.
Дякую на доброму слові.
Взагалі, я е-е…
придбала картину, котру жадав мій бос,
та надіслала її. А сама не поїхала.
З тих пір я не бувала в Лондоні.
Як все плутано.
Ви хоробра.
Дивно, але я до сих пір гордовита тим,
що я виявилася тою…
…котра розпізнала любов і віддалася їй без меж.
Наскільки я знаю свого товариша — він має бути десь коло наливайки.
Сподіваюся, нам вдасться відправити Вас додому.
А та особа, з котрою Ви мали побачитись — теж буде там?
З нашою вдачею — вірогідно.
Все настільки погано?
Що?
Та те, що б там не було, нагорі.
О.
Та нічого.
Це… це вже дещо минуле.
У того дечого є ім’я?
Ханна.
Я не бачив її вже деякий час.
То було невдале розставання?
А хіба бувають інакші?
Вони що, тут займалися коханиною?
Краще нам не відати.
Але — так.
Це те саме місце?
Гарний здогад.
Взагалі, я знайомий тільки з Денні та нареченим.
Ви знайомі з цією дівчиною?
Ні.
Ні, не знайомий.
Ви точно впевнені, що готові до такого?
Так.
Так-так-так.
- Тільки не згнітіться. - Я не згнічуся.
Я соромлюся.
Що Ви щойно утнули?
Ви виправили мене?
Ой, та годі, я трошки Вас подражнила.
Невже це я зробила?
Надзвичайно хотіла?
А ось це вже неповне речення.
Я весь час подумки виправляла Вас,
і не треба так кривити мармизу.
Що ж, я радий що наші відносини сягнули того рівня,
коли Ви не соромитесь виправляти мене вголос.
Отож — далі все буде ще простіше.
Дивно… Здається я пропустив
все найскладніше.
Ой, та чого там.
А що означає "PWC"?
От дідько.
Так-так. Ми точно в належному місці?
Тут не весілля, однозначно.
Боже, вже давно пора починати.
Де інші учасники гурту?
Ви спізнилися на цілу годину.
Затори.
Прошу пробачення — я вже тут.
Я за головного, так би мовити.
І що мені накажете виробляти з єдиним саксофоном?
- Це труба. - Господи Боже…
Зі мною співачка, блискуча до речі.
Дзуськи! Я не стану платити за це п’ять тисяч.
Звісно ні, звісно.
Ми візьмемо 600, наперед,
якщо, звісно, решта хлопців не підтягнеться.
Нічого навіть обговорювати.
Тоді добре — насолоджуйтесь плейлистом «діджея».
- Так. - $350.
$500.
Це 10%, все чесно. (10 відсотків)
Чудово. А тепер — почніть вже нарешті грати,
поки я сходжу за готівкою.
Якщо вас треба десь полишити речі — можете зажбурнути в номер 1107, чи скористатися як гримеркою.
Пречудово.
- Ні-ні, Нік. - Йдемо.
Я не співаю.
Я чув протилежне.
Але я не можу цього зробити.
Ні — зможете.
До того ж, нам необхідний вокал щоб підзаробити грошей.
То Ви хочете доїхати додому?
Просто уявіть, що всю кімнату заполонили ті як-їх-там Джонатани…
Вайнштейни.
Саме так.
Вщент забита кімната Джонатанів Вайнштейнів.
Головне — не роздягайтеся.
Нік, я не можу.
Тоді добре — як станете роздягатись,
то притримайте це до фіналу.
Я не думаю, що вони поведуться на це.
Народ, настав час шоу.
Єдині в своїй подобі…
Нік Вон на трубі та Брук Далтон на вокалі.
Починають свій виступ
з туманного та задумливого «My Funny Valentine».
- Ні ні, перестаньте. - Ну ж-бо, йдемо.
Агов, ви двоє!
- О, Боже, це було шаленство! - Ви були чудові.
- Це було безумство. - Чекайте-но.
Гримерка.
Сюди.
Є хто? Заходьте.
Я маю подзвонити Денні, щоб взнати де його чорти носять.
Але ваш телефон розрядився. Пригадуєте номер?
Що, Ви не запам’ятовуєте своїх екстрених контактів?
Не думаю, що так вже й часто потрапляю до екстремальних пригод.
Денні — це Нік. Чуваче, чорт забирай — ти де?
Слухай, ти дав мені неправильну адресу.
М-м, це прозвучить дивно,
але мені конче треба 450 баксів.
Довга історія. Питання життя й смерті.
Передзвони мені.
…Але мій телефон накрився, тому просто залиш повідомлення, добре?
Ну що ж…
Гадаєте, він отримає повідомлення вчасно?
Я не знаю.
Але я ще дещо придумав.
Мені варто починати хвилюватися?
Консьєрж, я можу Вам чимось допомогти, пане Чайлдерс.
Так, мені потрібна автівка, котра терміново довезе мою гостю до Бостона.
Хочете скористатися вашою постійною службою таксі?
Так.
Як будете оплачувати?
Можемо записати на мій рахунок?
Гадаю, це буде не складно, пане Чайлдерс.
- О, тобто — так. - Супер.
Дайте мені 10 хвилин, пане.
Дякую.
Ви з’їхали з глузду?
Думаєте — це спрацює?
Не знаю.
Побачимо через 10 хвилин.
Мені до вподоби ваша е-е-е, блискуча труба.
О, дякую.
Сподіваюся, вона достатньо вартісна,
щоб внести заставу
коли нас арештують.
Ну… гадаю що так.
Я придбав її разом з блискучою обручкою.
А роскажіть-но мені про ті картини.
Їх намалював ваш відомий лондонський художник?
О, і як так Ви здогадалися?
Ну, Ви ж знаєте — зовсім небагато треба знати про мистецтво,
для того щоб оцінити його.
Ви — гівнюк.
Знаєте, що саме цікаве
в картинах, котрі вішають в готелях? Не самі картини, звісно,
а те, що за ними.
- Щось на кшталт сейфу? - Ні.
Ви колись чули про готельне графіті?
- Ні. - Один комік започаткував традицію,
коли в його номері не працював телевізор.
Він просто почав безцільно малювати на звороті картин,
і від тих пір це стало мейнстрімом.
Схрестимо пальці.
О Бобе… Отакої!
- О... - Що?
Хіба можна таким не захоплюватися?
Це найкраще з того що я колись бачила.
«Маю бігти, повії вже приперлися».
Краще нам більше нічого не чіпати і цій кімнаті.
Вітаю, ми замовляли авто для пана Чайлдерса.
О, так, вже на місці.
Ми викликали вашого постійного водія.
От тільки Ви — не містер Чайлдерс.
Ні, я пан Бредшоу.
Мене відправили супроводити гостю пана Чайлдерса.
О, так, звісно сер.
Момент, я подзвоню до його номеру.
Це не так вже й важливо.
Знаєте, ще не так пізно, я б трохи хильнула.
А те місце в Халстоні ще відчинене?
- Так. - Так?
- Хочете піти? - Угу.
- Дякую. - Дякую.
Вибачте хлопці.
Добре: ми поки що живі… і в нас ще є час.
Час є, та ні грошей, ні плану.
Нам реально стала б в нагоді машина часу.
Овва, дещо подібне в нас вже є.
Кілька років тому всі ці таксофони були переобладнані
в машини часу.
Берете слухавку, жмакаєте 1993,
на тому кінці відповідає ньюйорківець,
і розповідає Вам що відбулося
на цьому покуті рівно 20 років тому.
Було весело.
Мені не треба дзвонити в далеке минуле.
Мені треба лиш у вчора.
То спробуймо.
Що б Ви сказали собі?
Брук, це ти з майбутнього.
Вона мені не вірить.
Ба звісно — треба сказати їй якийсь секрет,
котрий відомий тільки Вам.
Тож, ти пам’ятаєш той маленький шрам в себе на лобі?
Про той, який ти всім кажеш що отримала його в поході в Аргентині,
але насправді він з’явився на тому концерті Хенсонів у бурсі.
Це моя найулюбленіша історія.
Тс-с-с, це ще не все.
Коли Пем умовила тебе спробувати крауд-серфінг, і все скінчилося тим,
що ти гепнулася на поручень
і провела всю ніч у відділку невідкладної.
Ну ось. О, чудово, тепер ти мені віриш.
Тож: щоб ти не робила,
тільки не розмовляй з незнайомцями на Центральному вокзалі.
Ой.
І взагалі краще не приїжджай до Нью-Йорка.
Залишайся вдома, увімкни собі мультик, замов їжі додому,
попарся у ванні з піною та й лягай спатоньки.
Тому що зранку все буде чудово.
Добре.
Так, але тоді Ви не перестрінете мене.
Я ще не вирішила,
добре це чи кепсько.
Гаразд.
Що в нас ще є? Нумо поміркуймо.
Ви так легко не відбудетеся.
Ні-ні-ні.
Я не жартую з просторово-часовими прибамбасами.
Хенсони.
Добре-Добре.
Давайте слухавку.
Але тоді мені ні до чого вчора,
треба 2004 рік.
Нік, здоров, це я.
Тобто — ти з майбуття.
Він купився. От йолоп.
Слухай, коли Ред Сокс будуть у Світовій серії,
візьми свої гроші та постав на їхню перемогу.
Так, я знаю що це звучить безумно.
Зроби це.
Добро, бувай.
- І це все? - Це все.
Всім відомо — якщо тобі надибалася машина часу,
то найперше що треба робити — це ставки.
Ніколи про це не знала.
І… не спрацювало.
О чорт, а як щодо автобусу?
Але ж вони не курсують вночі.
Я про автобуси з китайського кварталу.
Вони курсують всю ніч і доволі дешеві.
Десь 80 бачинських.
- А в нас хоча б стільки є? - Ні.
Але це простіше за 500 баксів.
Що ж…
Ми зробили все, що змогли, але часу вже майже не лишається.
А що, якщо Ви просто подзвоните чоловікові,
та й скажете що знаходитесь у Нью-Йорку?
Ми вигадаємо якусь небувальщину про те як Ви сюди потрапили.
Він вже знає про Нью-Йорк.
Але йому не обов’язково знати чому саме Ви тут.
Це йому теж відомо.
Ба тоді навіщо ж Вам повертатися додому раніше за нього?
Що? Є дещо, що Ви маєте зробити до його повернення?
Послухайте, що б то не було,
він ідіот, якщо для нього це має значення.
А Ви не з тих жінок, що йдуть заміж за дурнів.
Просто навіть якщо й є щось, що я маю зробити,
коли повернуся додому, я все одно не встигну.
Гаразд, тоді нумо поміркуймо як бути,
якщо Ви не зробите те, що мали б. Чим би воно не було.
Послухайте, Ви ж напевне розмірковували про це:
може, є дехто, хто може зробити це за Вас?
Що б це не було.
В мене немає монет. У Вас є монети?
Візьми, та візьми ж слухавку.
…На дроті…
- Пем, це Брук. - …Брук?…
Пробач що дзвоню так пізно. Я не розбудила маленького?
Ні-ні, ти в нормі? Що сталося?
Не знаю навіть як й сказати…
ти б не могла зробити мені одну послугу, прямо зараз?
Авжеж-авжеж, все що завгодно.
Добре, Піди до мене додому,
за внутрішньому подвір’ї буде ключ,
він в магнітній коробці коло фільтру басейну.
Це ключ від задніх дверей.
Код сигналізації 4242.
Піди до спальні,
на ліжку буде лист,
він адресований Майклу.
Візьми його з собою і збережи до мого приїзду.
Але тільки пообіцяй, що не станеш його читати.
Авжеж, Брук, даю слово.
Гаразд, зараз вже 4-та ранку.
Скільки в мене є часу?
3 години.
Я б міг скористатися телефоном після того, як вона скінчить?
Вважай що це вже зроблено, Брук.
Я люблю тебе.
Дякую.
І я тебе люблю.
Передзвони мені через годину.
Згода.
Все буде добре, я обіцяю.
Добре.
- Бувай. - Бувай.
Знаєте, я, мабуть, вперше бачу Вас
абсолютно й відверто радісною.
Ну, до слова — так виглядає полегшення.
Радість виглядає інакше.
Що ж, я радий що це допомогло.
І, до речі, Ви не вмієте брехати.
Ви з тих хлопців, котрі ідеалізують жінок, Нік?
Це — небезпечна звичка.
Ну… я небезпечний хлопець.
Так, саме тому вам розквасили носа.
Денні не залишав Вам повідомлень на голосовій пошті?
Угу.
Він дав мені неправильну адресу.
Його дислексія проявляється дужче, коли він хильне зайвого.
Де це?
Не думаю, що це має значення. Навряд я піду.
Нумо погуляймо деінде.
Я чув — Центральний Парк доволі безпечний у цю годину.
Хіба?
Не може ж бути все настільки кепсько?
Це якось пов’язано з вашою бувшою, Ханною?
Бо я рада запропонувати свої послуги.
Я підходяще вдягнена, мені нікуди йти.
Все нормально. Година вже пізня.
Здається Ви мене недооцінюєте.
Я можу бути крутецьким бадігардом. (тілоохоронцем)
Чи духовним наставником.
Я можу стати вашим Санчо Пансою.
Вона там де з ким іншим.
Зрозуміло.
Ну, просто, Ви допомогли мені.
Маю на увазі — врятували мій шлюб. Тому ви тепер наче як…
- Герой? - Герой.
А герої не бояться зустрічей з бувшими.
Не хвилюйтеся, я піду з вами.
Ми можемо зіграти пару.
Це змусить її ревнувати.
Їй відомо що Ви не мій тип.
О, Боже!
Я просто підшукую варіанти.
А може вона подумає що Ви змінилися заради мене?
Від такого — точно закипить.
Нік Вон, чи згодні Ви видати себе за мого…
Не «мого», а Кері Бредшоу…
…ні, коханцем Брук Далтон?
Ех.
Сподіваюся, ми прийшли куди треба, бо знаю я лиш одну пісню.
Нік!
- Агов, чуваче! - Агов, чуваче.
Слухай, я намагався здобути тобі грошей, чуваче,
але нашкріб тільки зо 350 зелених. Сподіваюся тобі цього вистачить.
Отакої.
Вітаю.
Я — Брук.
- Я — Денні. - Дякую тобі за допомогу, Денні.
- Радий допомогти! - Але можеш залишити гроші при собі.
Вже все гаразд.
Мені так незручно.
Ми вже зі всім розібралися.
Що?
Я продав нирку заради цього!
То, звісно, була не моя нирка, та от що я скажу
тій повії коли вона прокинеться?
Дені.
Жартую! Вона вже не прокинеться.
Отакої! Ми вже так далеко зайшли!
Я ставлю тебе в незручне положення.
Хочете чогось випити, Брук?
Денні, ти підкочуєш до вже окільцьованої дівчини.
Ой.
Я зрозумів.
О, ні, не в тому сенсі.
Ні-ні. Це не... не для нас.
Я залишуся на цю ніч у номері Денні.
- Зроби мені послугу. - Ум-гм.
Пообіцяй, що цього разу не станеш дзюрити в шафі.
Цього я не гарантую.
Взагалі — все залежне від того, наскільки я нализався.
От я й думаю: я багато випив
…чи ні?
А згодом я зрозумів — бо якщо хтось здатен поставити собі подібне питання,
то відповідь певно має бути «ні».
- Вірно? - Денні вивчав філософію.
І моя остання теорія полягає в тому, що не всі панянки на весіллі
котрі зайняті, є насправді зайнятими.
Вловили, про що я?
О, це просто залежить від того, як Ви розумієте слово «зайнята».
Слухайте, Брук, Ви впевнені що не хочете випити зі мною?
Ні, дякую Денні.
- Впевнена. - Гаразд.
Дейв! Дейв!
Оце бешкетник! Як ти, чуваче?
Твоя жінка неслабо схудла. Боже!
Хочете — я вийду?
Не сіпайтесь.
Вітаю.
Овва.
Ханна Демпсі, Брук Далтон.
Вітаю, рада зустрічі.
Вітаю, також рада.
М-м, дорога з Філадельфії була така забита.
Поки я приїхала… міркувала що впустила тебе.
Впустила?
О, ну звісно — впустила.
Так, ти мене впустила.
- Але ти все ж тут, тому... - Так, так.
Взагалі, я теж гадав що впустив тебе…
так і було… до цієї миті.
Ми можемо так жартувати кілька хвилин без перерви.
- Годин. - Ні, коли ми разом,
тільки хвилин.
В усьому іншому зі мною вельми нудно.
То ти… То ти працюєш чи…
- О, ні, це... - Так.
В нього завтра прослуховування в Дюка Тері.
Нік!
- Ну... - Це... це ж здорово!
Він грав разом з Лукасом Уелсом у Вашингтоні,
і Лукасу наче так сподобалося.
Навіть не сумніваюся.
Тож — викладай. Розкажи мені все-все.
Он ти де, крихітко.
М-м… Коул, це Брук.
- Привіт. - Привіт.
- Брук. - Рада зустрічі.
- А це — Нік. - Нік.
Вітаю.
Нік завтра йде на прослуховування до Дюка Тері.
Та невже? О!
- Це той хлопчина що лабає Джаз? Так, це він. - Угу.
Ми були на його концертах у Філадельфії багато разів.
Чудово, шик.
Дякую.
Ем…
Слухайте, вже доволі пізня пора, та все ж може сходимо
кудись вип’ємо кави або ж?…
Бач — ми б з радістю,
та ми декуди спізнюємося, тож вибачай.
- Ми забігали на хвильку. - О, ну так, так.
Що ж я… Ми не хочемо вас затримувати.
Але, м-м-м, як буде вільна хвилинка,
я зупинилася в Сохо Гранд.
Гаразд.
М-м, була рада знайомству.
Я також.
- Був радий. - Гаразд.
- Бувай. - Бувай, Коул.
Я не розумію — нащо нам звідтіля тікати?
А хто тут тікає?
…Вшивання як воно є.
Кому-кому, а як мені не знати.
Я на цьому собаку з’їла.
Тікати легше за все.
Боже.
Я не бачився з нею 6 років.
Ви трималися молодцем.
Ні,
це було жахливо.
І незручно.
Пробачте що довелося на це дивитися.
6 років я уявляв собі цей момент…
Я мав сказати щось більш вартісне.
Не думаю, що вона звернула на це увагу.
Може, вона теж уявляла цей момент.
6 років?
Як ви познайомились?
На другому курсі.
В Джорджтауні.
Я збирався стати лікарем, якщо зможете в це повірити.
Не можу.
Але в мене бурхлива уява.
Ось тільки моє серце ніколи не прагнуло до такого.
Я весь свій час присвячував музиці,
ходив на виступи.
Ханна першою це помітила.
Й змусила займатися тим що до вподоби.
Вона молодець.
Ну, а вона перейшла… до графічного дизайну.
Це була її перша любов.
О, хіба вона Вас теж не любила?
Іноді в мене є сумніви щодо цього.
Зо 50 разів на день, не частіше.
Тож — що сталося?
Їй запропонували роботу.
В Філадельфії.
І я, такий з себе розумник,
вирішив що це найліпша мить для… та самі знаєте.
О, ні.
Й ось — я купив кільце,
яке мені обійшлося цілим статком.
Я сутужно стискав його в долоні,
впродовж всього дня.
Ми повернулися до нашої квартири у Вашингтоні.
В мене так калатало серце —
просто вистрибувало з грудей.
Я весь спітнів…
Від нервувань, розумієте?
Від… хвилювання.
Я був дуже схвильований,
я був… Я був насправді щасливим.
Тож, я увійшов, побачив її та…
Я просто зрозумів — щось …змінилося.
Щось на кшталт того вашого французького слова.
- «dépaysement» - Угу.
Вона промовила…
«Мені здається — це ідеальна мить для розставання.»
Як жахливо.
І що Ви зробили?
Я… що я міг вдіяти?
Благати? Плакати?
Ні, звісно.
Я так не зробив.
Просто… присів, такий…
здивований. (спустошений)
- Боже, я був такий... - Спантеличений?
Так.
Ось так все й було.
До сьогодення.
Кумедно.
Я приїхав до міста ще вдень, але просто не міг вийти з вокзалу,
просто не міг.
Застрягли посеред шляху, поки не застрягли зі мною?
А хіба я застряг з Вами?
Пробачте що повідомляю про це.
Відстійно звучить, коли Ви таким чином повідомляєте.
Про-бач-те.
За що?
Що змусила Вас сидіти тут і так довго про це говорити,
заважала Вам повернутися туди.
О, ні.
Ні, цього не буде.
Ви ж не пройшли весь шлях до Нью-Йорка
заради свого знаку, щоб тепер сидіти й нічого не робити.
Ну, я вважав що вона буде одна.
Не в поганому сенсі цього слова,
швидше — в романтичному.
Такі дівчата як вона ніколи не бувають самі.
Тому це не може слугувати за виправдання.
І між вами щось таки є.
Ви це бачили, я це бачила.
Це нічого не означає.
Все ж ЩОСЬ означає.
Це означає що Ви маєте нагоду.
Яку нагоду? Обломитися?
А хіба Ви так себе не почували кожного дня з того випадку з обручкою?
Ви ж не відаєте які у Вас шанси.
Може — один до газильйону,
а може — один до двох.
Потім будете жалкувати,
а таким чином шанс завжди гарантовано є.
Між вами промайнула іскра, Ніку.
А той хлопець, з котрим вона була?
Коул, здається?
Та бачила-перебачила я таких Коулів:
ви варті тисячі таких.
А куди дівся газильйон?
Він дебелий.
А може, вони взагалі не разом!
Вона сказала: «Я зупинилася в Сохо Гранд».
Ви ж не збираєтесь робити їй зізнання.
А що як випадково зроблю?
Боже, чому ж це саме те єдине рішення,
котре здається занадто незначним, але може стати найважливішим у житті?
Я не знаю.
Але іноді треба просто
обрати та діяти.
Ваша правда, ваша…
Я зроблю це.
О, Боже.
Ви збираєтесь увесь час тримати мене за ручку?
Ні.
Давайте сюди вашу дудку.
І?
Вона рада тому що я повернувся.
Ми збираємось завтра пообідати.
- Ось бачте! - Нас буде трійко.
Вона запросила того хлопця?
Звісно — ні.
Мене?
Ні-і.
Нік, може спинитесь, побалакаєте зі мною?
Вона вагітна.
Та це навіть добре, і знаєте чому?
Знаєте що вона сказала?
Вона сказала що рада за моє прослуховування в Дюка Тері,
тому що вона завжди вірила в мене.
Мені так шкода.
«Шкода що ти — йолоп?»
Знаєте — мені також.
Ви в нормі?
Бо якщо ні, тоді я не знаю,
що мені робити, щоб не почувати себе винною.
То й добре: я почуваю себе жалюгідно.
Мабуть, це найкращий стан з тих пір як вона пішла.
Бо зараз, в решті решт, я знаю щось визначене.
Опісля кількох років фантазій…
та уявних можливостей… я розумію — все скінчене.
Тому… дякую Вам за це.
Гаразд…
Навіть побоююсь спитати, що було далі.
Вона промовила, що ще ніколи не була такою щасливою.
Мабуть, мені треба подорослішати.
Бо я весь час в нормі, та насправді — ані крихти в нормі.
І це дуже кепсько.
Тому… Дякую Вам і за це.
То й що Ви збираєтесь робити?
Ми обміркували всі найважливіші моменти свого життя,
що ще залишається?
Звичайна балаканина.
Йдемо.
Я в такий час вже зазвичай сплю.
Гадаю, ми обоє неслабо стомилися.
Я знаю, і мені від цього недобре!
У Вас завтра прослуховування,
і я розумію, що Вам варто було б покуняти.
- або попрактикуватися, або... - Ні.
Не думаю, що тепер це має значення.
Що це означає?
Мабуть я не піду.
Але Ви ж задля цього приїхали до Нью-Йорка!
Ви ж благали на якийсь знак з неба,
а це прослуховування — і є той самий знак!
Я знаю.
Але весь сенс в дівчині.
Ні, я не дозволю ось так Вам піти.
Я ж чула як Ви граєте — Вам дійсно до вподоби гра на трубі.
Пам’ятаєте?
Таке відчуття, неначе я самій грі не до вподоби.
Нумо зайдемо. Напис: «Екстрасенс»
Нумо, ми вже поділилися своїм минулим,
тож поговоримо про майбутнє.
Ми можемо отримати якийсь знак для вашого знаку.
Ой, Ви ж не сприймаєте це серйозно?
Це ж шарлатанство.
Вони бовкнуть щось невизначене,
а ваша голова сама додумає те що треба.
Послухайте, я не сподіваюся на те, що якась гадалка вирішить всі наші негаразди,
мені просто здається, що Ви сприймаєте все занадто серйозно.
Добре, тоді в чому сенс?
В тому — а яка різниця?
Я не хочу знати своє майбутнє,
я все одно проживу його.
Не обов’язково ж вірити в майбуття, для того щоб воно втілилося.
Ну добре.
Гаразд.
Вони хоча б відчинені?
О!
Здоровенькі були.
А ви гарний екстрасенс.
Ви знали що ми прийдемо?
Що?
О! Ні-ні.
Цього дня я зазвичай виношу сміття.
Вам потрібне товкмачення?
Ми без грошей.
Я знаю.
Не міг заснути.
Тож не проти товариства.
Заходьте.
Добре.
Він що — дійсно все знає?
То це добре чи погано?
Отож.
Хто бажає почати?
А ви не користуєтесь
картами Таро, кришталевою кулею чи ще що там бува зазвичай?
О, я користувався.
Моя жінка казала, що так клієнтам
комфортніше себе почувати, коли їм видно,
як я щось роблю.
Та насправді —
мені просто достатньо поглянути на Вас.
Та й казати що побачу.
А де зараз ваша жінка?
Її більше немає.
О...
Дуже шкода.
Та нічого.
Тож — хто перший?
- Він — пер-... - Розпочніть з неї.
Що ж, я бачу…
трубу! Ви — якийсь музика!
У Вас винятковий дар.
Завжди спрацьовує.
Навіть зі скептиками.
Добре… юна леді.
Що ж нам робити з вами?
Ви на роздоріжжі, моя дорогенька.
Ви вважаєте, що точно знаєте…
в чому полягає ваша проблема,
але Ви абсолютно не маєте рації.
Чому ж?
Вам здається, що Вам не викараскатись
з того що з вами відбувається.
Та насправді — у Вас є вибір.
Ви просто боїтеся його зробити.
Гаразд, і що це за вибір?
Ви можете просто піти.
Від чого?
Я не знаю.
Але знаєте Ви.
Ми завжди можемо піти,
й іноді навіть повинні.
У вас може бути майбутнє з ось цим хлопцем.
І не подумайте що я кажу це кожній парі, яка сюди заходить.
Нік — чудовий хлопець,
але я вийшла заміж за іншого чоловіка.
Ви спитали мене про вибір —
я просто сказав що побачив.
Але якщо є дещо…
важливе…
і цей вибір від мене не залежить?
Знаєте, яку найважливішу науку я виніс
за всі роки свого шлюбу?
Після того як прожив все життя з однією людиною?
І що ж?
Не можна дозволяти людям, котрих любите,
вказувати Вам як любити.
Легше сказати, аніж зробити.
Пробачте.
Відшкодувань я не роблю.
Можна я скористаюся вашим телефоном?
Звісно, він… він в тій дальній кімнаті.
Там ви зможете усамітнитись.
Добре, дякую.
А ми з Ніком тим часом потеревенимо.
Можете підказати виграшні номера в лотерею?
Я не маю справ з перегонами, рулетками чи лотереями.
- Це ваша дружина? - Так.
Приваблива. Де було зроблено світлину?
Ми зійшлися не тільки завдяки цьому.
Алло?
Привіт, це я.
О, Господи, Брук,
я намагалася додзвонитися до тебе.
Я не змогла забрати листа,
Там не було ключа.
Що?!
Він в коробці на магніті, поруч з фільтром басейну.
Ні, його там не було.
Я там була, знайшла коробку,
але ключа в ній не було.
Може, хтось його взяв і не поклав назад.
Е-е… Залізь якось, можеш увірватися до будинку.
Я знаю! Саме це я й намагалася зробити.
Я підійшла до задніх дверей,
де, як мені здавалося, мене ніхто не помітить,
знайшла каменюку й розбила вікно,
але тоді спрацювала сигналізація.
Я запанікувала.
Пробач, Брук,
я запанікувала і втекла.
Добре-добре.
Все добре, люба. Ти намагалася.
Мені так шкода.
Все, все добре.
Вже 5-та ранку,
йди хоч трохи поспи.
Гаразд.
Добре.
Бувай.
Повірте мені — я б напевне спробував, якби вона була поруч.
Після завершення бурси в нас була вечірка.
Заграла музика.
То була «Місячна річка».
І неочікувано… неочікувано входить дівчина…
найгарніша з усіх, яких я тільки бачив!
Вона підходить до мене…
і тягне мене прямо до дансполу.
Я спробував… Я взагалі не вмів танцювати.
Але це не мало значення.
Я був готовий на все що завгодно,
аби лиш провести х нею хоча б мить.
І я зробив це.
Так все й почалося… з пісні.
Отакої.
Здається, у Вас все було ідеальним.
Знаєш, Ніку… немає нічого ідеального.
Суперечки завжди будуть.
Треба тільки визначитися — з ким саме.
Ви в нормі?
Він лишень провидець.
Що він може відати?
Мене так взагалі проігнорували,
він так і не розповів про моє майбутнє.
А Ви не хочете спробувати?
Я розумію що Ви намагаєтесь мене підбадьорити,
і я ціню це,
але все так сильно заплутано…
Мені дуже шкода, що я втягнула в це й Вас.
Тобто, це означає «ні»?
Ви насправді хочете знати своє майбутнє?
Найвірогідніше — ні.
Ви будете працювати музикою допоки не відсохнуть губи.
Вас будуть поважати. У Вас буде…
- Таврія Нова? - Собака...
справні кредитки…
Ви закохаєтесь в жінку, котра заслуговує на Вас,
і котра буде Вам довіряти.
Якщо мені вже так пощастить,
краще б мені її не розчарувати.
Наша з Майклом річниця 17 серпня,
та цьогоріч я в пориві вирішила його здивувати.
Він був в Атланті.
Я увімкнула його комп’ютер, щоб взнати,
коли в нього буде остання зустріч, і…
раптово надійшов той лист,
з приміткою терміновості «цим вечором».
Так, в листі йшлося про зустріч,
у номері 1216 у Рітц-Карлтоні,
опівночі. Й підпис — «Л».
Впродовж кількох місяців…
він звертався до неї Лін, а вона у відповідь підписувалася…
«Лінні».
- І що Ви вдіяли? - Нічого.
Я просто читала ці листи як якийсь роман.
Він писав їй від щирого серця.
Різне…
Переживання… Щось веселе…
Те, що зазвичай кажуть тільки тому, кого люблять.
А ваш шлюб?
Все здавалося таким самим,
от тільки… кожен погляд, кожен жарт…
кожного разу як ми кохалися…
…все це перетворилося в брехню.
Я була знерухомлена.
Не могла йому нічого сказати, розумієте?
Це моє життя,
мій шлюб,
мій світ, мій єдиний шанс любити.
А потім все припинилося.
Він сказав що відчуває себе винним.
Схоже, тоді він обрав мене.
Й ось, два дні тому, він поїхав до Атланти.
Я увімкнула комп’ютер, і там був…
там був лист від неї зі словами…
«Я чула — ти будеш у місті.
Ти вільний завтра увечері?»
І я просто оскаженіла,
хотілося повидряпувати йому очі.
Тож, я написала йому листа,
в котрому написала все що мені відомо
про ті милі слова, котрі він їй писав, і…
все те чорнослів’я, яке я хотіла йому висловити.
Я кілька місяців виношувала цього листа подумки.
І потім, в завершення всього, я взяла кільце,
мою весільну обручку, поклала її… до конверта,
та залишила його на подушці в ліжку.
І тепер він їде додому, замість того щоб побачитись з нею?
Коли я сиділа в тій кнайпі…
Мене несподівано осяйнуло, що я кохаю Майкла і…
і спогади про всі ті миті наплинули на мене,
розумієте, про ті миті, котрі в нас були.
І… я почала міркувати про те, що в нас ще буде і…
несподівано я зрозуміла що відмовилася від всього того.
Не думаю, що Ви від всього відмовились.
Але так і є.
Ви не бачили листа.
Після того що я написала — шляху назад немає.
Я могла поспілкуватися з ним, простити його, або якось ще розібратися в усьому,
але я не змогла забрати назад ті отруйні слова,
ту ненависть і жовч.
І тому… Я зрозуміла, що маю повернутися додому,
щоб знищити доказ.
Я вскочила...
щоб схопити торбинку, обернулася…
Але її там не було.
Іноді я думаю про її шкіру,
про те, що вона ніжніша за мою…
Брук, не треба.
Я ненавиджу його за це.
Але Ви любите його.
А якщо він її любить більше?
Я б сказав, що це маловірогідне.
Та не неможливе, чи не так?
Бо й так може бути, що ти зустрічаєш когось,
хто просто ідеальний для тебе,
навіть якщо ти вірний іншій людині.
Ні. ні.
Якщо ти комусь вірний,
то не дозволиш собі шукати досконалість в комусь іншому.
Ви просто кажете мені те що я хочу почути.
Ну, якщо це те, що Ви хочете почути,
то, на мою думку, Ви вже зробили вибір.
Мені здається, він знайде листа й одразу ж Вам подзвонить.
Гаразд, а якщо Ви помиляєтесь?
Ну, тоді Вам доведеться це пережити.
У крайньому випадку — ви повели себе хоробро,
не втекли.
Ви виконали свою сторону угоди.
Я думаю, він буде благати вас його пробачити.
Він зробив помилку,
і, мені здається, він усвідомлює це.
Кохання жорстоке.
І це — відстій.
Я… зараз повернуся.
Скажіть, туалет там?
Так.
Таксі!
Що, я навіть листа не отримаю?
- Мені треба їхати. - Куди?
Молодята, то ви сідаєте, чи як?
Нік: в цієї жінки немає грошей, вона Вав ошукає. Брук: Він не відчепиться, викликайте поліцію, дайте мені секундочку.
Я владнаю це. Я відправлюся до аеропорту,
розбуджу маму в Індіанаполісі,
трохи там побуду, і я не знаю…
Там я щось та вигадаю. А може — Лондон.
Лондон? Ти про що кажеш, Брук?
Як ти полетиш?
В тебе немає паспорту, немає грошей.
Брук: Я не знаю. Таксист: Я їду.
О, супер, дякую.
Я не дозволю тобі втекти.
Чому саме ти?
Бо мені здається, я знаю хто ти.
І хто ж?
Ти дівчина, котра розпізнала справжнє кохання
- і віддалася їй без краю. - Мабуть я все ще та дівчина.
Але, можливо, я обрала не того хлопця.
Ніхто ж не каже, що я була розумною.
Так, але не більш як 5 хвилин тому ти розповідала що любиш його.
5 хвилин тому ти сказав що я його люблю.
Я такого не промовляла впродовж останньої півгодини.
Є й кращий спосіб владнати це.
І який? Тебе осяйнуло блискучою ідеєю?
Черговою довбаною блискучою ідеєю?
Ні, зараз немає.
Але саме зараз в тебе немає інакшого порадника, як окрім мене.
Що ж, цим все сказано.
В якому сенсі?
В тому, що якщо все, що я зараз можу отримати — це порада
від незнайомця, котрого я зустріла 4 години тому,
то я у величезній халепі.
Ти закинув медінститут щоб стати музикою, так?
І зараз хочеш знехтувати найважливішим прослуховуванням
в своєму житті через те, що дівчина котру ти кохав — обрала іншого?
Неприємно звучить, так, Нік?
Тож кому саме з нас треба все це пережити?
Єдине, що заважає тобі
посісти місце найбільшого невдахи Нью-Йорка —
то це те, що я до сих під не покинула місто.
То й нехай.
Слухай, я сам ненавиджу, коли люди користуються цією порадою,
тому одразу прошу пробачення,
але просто візьми, глибоко вдихни, та видихни.
Можеш вдихнути та видихнути?
Це була довга ніч.
доки я тебе не посаджу на потяг.
Здається, я знаю одну тепленьку місцину, де ми зможемо розслабитися.
Денні?
Як гадаєш, де він?
Мабуть кудись пішов.
Можеш йти першою.
Дякую.
Я подзвоню до обслуговування номерів. Ти голодна?
Жерти хочу — аж вмираю.
Що ми можемо собі дозволити?
Я попрошу записати на рахунок номеру,
здається, наш бюджет складає десь 300$.
Гаразд.
Обереш сам?
Ніку?…
Що?
Пробач за все те що наговорила.
Мабуть я просто стала в захисну позицію.
І яку саме «позицію» ти вкладаєш в «захисну»?
Ну...
Грубіянську?
Безжальну? (жорстоку)
Все разом.
Гаразд.
Вибач.
Що ж ти робиш?…
Я не можу.
Пробач… пробач…
Ти хоча б вичекала кілька годин.
Тому це можна наректи «інтрижкою після розставання».
Я казала, що ти — чудо?
Ти казала трошки інакше.
Як там було?
«Найбільший невдаха Нью-Йорка»?
Пробач.
Я дещо вигадав.
Гаразд.
«Вдячні за те, що ви обрали наш готель, і за те, що допомагаєте зробити наше обслуговування кращим.»
«Зовнішність» «Оформлення»
Білокура. Задовільне
Не зовсім… білокура«Задовільне») Білявка.
Світлошкіра, світловолоса.
«Чистота.»
Значно покращилася.
«Декор.»
Що ж, картини потребували деякої доробки, й ми потурбувалися про це.
«Чи скористаєтесь Ви нашими послугами знову?»
Краще це пропустимо.
Гарна думка.
«Як Ви б оцінили ваше перебування?»
Вище всіляких сподівань.
Як може одна з найгірших ночей у моєму житті
одночасно бути однією з найкращих?
Не знаю.
Мені здається, що ми зустрілися на Центральному вокзалі з якоїсь причини.
Гадаю, ми мали віднайти одне одного.
Хочеш взнати справжню причину,
чому я вгруз в музиці на всі ці роки?
Тому що Ханна цього воліла?
Не зовсім.
Колись я мріяв, що якось буду грати з кимось як Дюк,
і Ханна увійде…
…і узріє, кого вона втратила.
Ні.
Що вона схоче почати все з початку.
Гадаю, в нас обох є щось,
що ми задовго відкладали.
Скажи, що в тебе на думці.
Я хочу взнати наскільки я майстерний.
Не для неї — для самого себе.
Скажи, що в тебе на думці.
Хочу дати йому в писок.
Зрозуміло.
Він на це заслуговує.
Але ти його любиш.
Але я його люблю.
Я відчуваю, що повинна повернутися,
щоб побачити, як ми через це пройдемо.
Тому що я ніколи собі не пробачу,
якщо не стану боротися за це.
Час вже перестати втікати, але зараз
нумо насолодимося миттю.
Ніку,
це знову ти.
Слухай, хочу тобі дати ще одну невеличку пораду.
Якось, як ти гратимеш…
на Центральному вокзалі... обмірковуючи всі можливі причини,
щоб не йти на зустріч, де буде дівчина яка розбила тобі серце.
І згодом ти когось зустрінеш…
І, з першу, вона буде здаватися… холодною.
Ти одразу маєш знати, що від неї — одні лиш негаразди.
Вона забере всі твої гроші,
ти гарантовано отримаєш у пику,
але, е-м-м… залишся з нею.
Вона буде тобі потрібна більше, аніж ти — їй.
І під ранок ти схочеш
сказати дещо, але не кажи.
Щоб нічого не зруйнувати.
Вона й так все знає.
Просто чмокни її.
Та побажай вдачі.
І… вирази вдячність.
Вдячність за те, що показала, що ти здатен кохати
більше однієї людини і в цьому житті.
Стривай!
Ніку?
Це Брук.
Не поповнюй своєї кредитки того місяця.
Що ж.
Він сказав, що навіть й не збирався.
Бажаю вдачі.
Дякую, Нік.
«Перегорни».
Кострубатий переклаклад: EvGaS
Вичитка й правки: прибиральник Микола (тобто — Дід Піхто)
Інші переклади можна знайти на: www.hurtom.com або www.toloka.to
Загальний час, витрачений мною на переклад, друк, виправлення, перекодування відео та аудіо, таймінги та оформлення субтитрів — десь 5 робочих днів.
(_)_о.о_()
()_о.о_(_)
(_)_о.о_()
()_о.о_(_)
(_)_о.о_()
()_о.о_(_)
(_)_«.«_()
()_».»_(_)
…у-у-у-У-У-У-у-У-у-У…
Zzz…
()_».«_()